1.	לסמן בעלי תפקידים בחוק. מי שלא מופיע בחוק הוא בהכרח ה"גורם הזר" המתערב בהחלטה.
2.	לסמן סמכויות\תפקידים.
3.	לחלץ את מטרת החוק, המטרה לעולם תשתמע מהקייס עצמו. הנושא: "סמי פיצוציות", מטרה: "בריאות הציבור". קרי, יש לסנן את המטרות שלא רלוונטיות לקייס. מטרה מספר (א)(5). 
4.	לחלץ סנקציות פליליות, (בהליך פלילי טענות נגד הרשות המנהלית מעלים בתקיפה ישירה ולא עקיפה).
5.	לעלות טענות משפטיות, ואז לדון מחד ומאידך. 

חוק רישוי עסקים,  תשכ"ח – 1968: (להלן: החוק)
1. 	צווים בדבר עסקים טעוני רישוי
	(א)	שר הפנים, רשאי לקבוע בצווים עסקים טעוני רישוי ולהגדירם, כדי להבטיח בהם מטרות אלה או מקצתן:
(1)	איכות נאותה של הסביבה ומניעת מפגעים ומטרדים;
(2)	מניעת סכנות לשלום הציבור והבטחה מפני שוד והתפרצות;
(3)	בטיחות של הנמצאים במקום העסק או בסביבתו;
(4)	מניעת סכנות של מחלות בעלי חיים ומניעת זיהום מקורות מים בחמרי הדברה, בדשנים או בתרופות;

(5)	בריאות הציבור, לרבות תנאי תברואה נאותים;

(ב)	היתה אחת ממטרות הרישוי מטרה כמפורט להלן, טעון הצו התייעצות – 
		(1)	בסעיף קטן (א)(1) – עם השר לאיכות הסביבה;

(2)	בסעיף קטן (א)(2) – עם השר לביטחון הפנים;
(3)	בסעיף קטן (א)(3) – עם שר העבודה והרווחה;
(4)	בסעיף קטן (א)(4) – עם שר החקלאות;
(5)	בסעיף קטן (א)(5) – עם שר הבריאות;

4.	רשיון והיתר זמני
	לא יעסוק אדם בעסק טעון רישוי אלא אם יש בידו רשיון או היתר זמני לפי חוק זה (סנקציה פלילית)...  סמכות עיקרית.

5.	רשות הרישוי 
	(א)	רשות הרישוי מבצעת בסמכות או לא? לעסק טעון רישוי היא –

2010

(1)	בתחום רשות מקומית (בתחום סמכות הרשות, עיריות, מועצות וכדומה) – ראש הרשות המקומית או מי שהוא הסמיכו לכך;
(2)	מחוץ לתחומה של רשות מקומית (מקרקעין שלא בסמכות (א)(1) – מי ששר הפנים הסמיכו לכך.

39. 	ביצוע
	(א) שר הפנים ממונה על ביצוע חוק זה תפקיד פיקוח והוא רשאי... להתקין תקנות לביצועו. 
(ב) שר הפנים תפקיד +סמכות יקבע כללים לניהול בדיקות מעבדה לאיתור חומרים המסכנים את בריאות הציבור; כללים אלה יאושרו על-ידי ועדת הבריאות של הכנסת. (תפקיד נוסף )

שאלה 1: (100 נקודות – אורך מרבי: 8 עמודים)
בעקבות שני מקרי מוות כתוצאה משימוש ב"סמי פיצוציות" (חומרים בעלי השפעה נרקוטית שאינם מוגדרים כ"סם מסוכן" בפקודת הסמים המסוכנים) ובעקבות הביקורת הציבורית כישון על משרד הפנים, מפרסם השר באתר המשרד תקנה או הנחיה? חובת פרסות רשומות או לא? את ההוראות הבאות: 
א. צו הפיקוח על חומרים נרקוטיים, תשנ"ג – 2003 (צו פיקטיבי) (להלן: צו הפיקוח): 
1. הגדרות 
"חומרים נרקוטיים" – חומרים בעלי השפעה ממכרת על אדם. העדר פירוט. 
2. עסק טעון רישוי
מקום המחזיק בחומרים נרקוטיים לממכר הינו עסק טעון רישוי. 
3. איסור מכירת חומרים נרקוטיים
המוכר חומרים נרקוטיים ללא רשיון עסק דינו שנת מאסר.  סנקציה פלילית. 
ב. הוראות לרשויות הרישוי: 
1. אי העברת תפקיד על-ידי רשות רישוי  
על רשויות הרישוי מתקשר לסעיף 5(א)(1)(2), להימנע מהעברת תפקידם לאחר פרשנות המילה "להימנע" יכולה להיות או לא להאציל סמכות, או להאציל "מעט" סמכות, וזאת בכדי להדק את הפיקוח על עסקים המסכנים את בריאות הציבור. 

אירוע:
בבית משפט השלום בירושלים מואשם בעל חברת "שאול פיצוציות בע"מ" 1. בניהול עסק טעון רישוי ללא רשיון (כאמור בסעיף 4 לחוק) 2. ובמכירת חומרים נרקוטיים ללא רשיון עסק (כאמור בסעיף 3 לצו הפיקוח). במהלך הדיון מציג הנאשם מכתב שקיבל משר הפנים בנוסח הבא: 
"רשיון העסק שניתן לך מותנה בכך כי המוצרים הנמכרים בבית העסק יאושרו על-ידי מעבדת "דני מעבדות בע"מ"(גורם זר) כבטוחים לשימוש הציבור. היות ומוצר הנמכר בחנותך "משקה פופאי" (משקה ירוק דמוי תרד טחון) נפסל על-ידי המעבדה, רשיון העסק שניתן לך בטל". 
לטענת הנאשם עם קבלת המכתב הוא עתר לבג"צ תקיפה ישירה, אקטיבית, כנגד החלטת מעבדת "דני מעבדות בע"מ" שלא לאשר את המוצר "משקה פופאי".   

דונו אך ורק בטענות הבאות המתעוררות בבית המשפט (בנוגע לכל טענה, דונו בשאלות המשפטיות שהיא מעוררת): 
1.	טענת המדינה לפיה לבית משפט השלום אין סמכות לדון בטענות מתחום המשפט המנהלי. (4 נק').  בכדי לקבוע מהי ההרשאה העיקרית נבחן באיזו ערכאה מתנהל המשפט, ונסיק מהו סוג ההליך (פלילי\אזרחי\מנהלי). לאחר מכן נדע האם קיימת סמכות נגררת, ששאלתה אגב אורחה מתעוררת. 
בביהמ"ש השלום, מתנהל הליך פלילי נגד הנאשם, בעלי "שאול פיצוציות בע"מ", ואגב להליך הפלילי מתעוררת שאלה משפטית מנהלית, הדורשת הכרעה לשם ההליך הפלילי. המסגרת הנורמטיבית היא שאלת סמכות ביהמ"ש אזרחי לדון אגב אורחא בהליך מנהלי. לפי הלכת אגרא רמא (תקיפה עקיפה), כל ביהמ"ש אזרחי מוסמך לדון בשאלה מנהלית שדורשת הכרעה לשם ההליך העיקרי. 
במקרה דנן, במסגרת אישום בעניין ניהול עסק ללא רישיון + מכירת חומרים נרקוטיים, מתנהל הליך פלילי שמסגרתו הועלתה שאלה אגב  אורחה מנהלית. לפיכך, לבימ"ש השלום קיימת הסמכות לדון בשאלה מנהלית מכוח ס' 76 לחוק בתי משפט, והחלטתה תהא תקפה רק כלפי הצדדים, ולא כלפי כולי עלמא. (סיכום ראשי 13)
2.	טענת הנאשם לפיה צו הפיקוח הוצא בחוסר סמכות. (6 נק') 
האם הצו הוצא להתאם לעיקרון חוקיות המנהל, לפיה כל מעשה מנהלי חייב להשען על חוק במפורש או במשתמע. וכמו כן להתאים ולא לסתור הוראות של חוקים אחרים. 
כששואלים שאלות של סמכות – תמיד יש לשקול את כל המסלולים בכדי לבסס את הסמכות.  מה המסלולים האפשריים – עוסק בצווים ס'1(א) שר הפנים... בכדי להוכיח שיש לו סמכות יש להראות שהצו נופל לאחת המטרות . לכן יש לשר הפנים בלבד סמכות לקבוע בצווים "עסקים טעוני רישוי" לפי ס'1(א), מכך ניתן להסיק שהחוק מסמיך את מחוקק המשנה הספציפי (שר הפנים), לקבוע שהעסק למכירת חומרים נרקוטיים טעון רישוי. חריג לעקרון חוקיות זה היא השאלה  האם קיימת פגיעה בזכות יסוד מוגנת ובזכויות אדם. במקרה דנא, קיימת פגיעה בחופש העיסוק ויתכן ותדרש הסמכה מפורשת ולא משתמעת בחוק. אך ישנה בעיה כי סעיף 1(ב) דורש היוועצות סטטוטורית עם (5) שר הבריאות. במקרה דנא, לא נאמר שהשר היוועץ, לכן ניתן להניח שלא הייתה סמכות, מכיוון שהיוועצות היא סטטוטורית, חלה חובה להיוועץ ובהעדר היוועצות ישנה חריגה מסמכות.  
ס'39  השר מוסמך להוציא תקנות יתכן והצו הוא תקנה. (אין טעם לדון האם זה תקנות כי זה לא מתעורר). תקנות ביצוע הינן לוקחות הסדר שקיים בחוק ומכניסות אותו לתוקף לבצע אותו ע"י קביעת פרמטרים, האם יש הסדר שאותו אנו מבצעים ? צריך לבדוק  האם התקנות שהותקנו מהווה חריגה לכלל ההסדרים הראשונים. במידה וישנה חריגה והתלות לא רק מפרשות את החוק אלא קובעות הסדרים חדשים זהו מצב שישנה חריגה מסמכות. כלל ההסדרים הראשונים לתקנות: חזקה שהמחוקק לא התכוון להסמיך את מחוקק המשנה (רשות המבצעת ) לקבוע הסדרים ראשונים בתקנות , כל חזקה ניתנת לסתירה. אם עסקינן בצו אינדבואלי- אזי לא מתקיימת תקנה בעלת פועל תחיקתי, ואם מדובר בצו כללי- אזי קיימת לו הסמכות להתקין תקנות ביצוע. 
3.	טענת הנאשם לפיה אף אם קיימת סמכות להוציא את צו הפיקוח, ראוי היה להפעיל את סמכות שר הבריאות להסיר מהמדפים מוצרים המסכנים את בריאות הציבור. (5 נק')  
ככלל סמכויות מקבילות משמע, לשתי רשויות קיימות אותן סמכויות. בעינינו העותר טוען לסמכות מקבילה לשר הבריאות שיסיר את המוצר מהמדפים, קרי הפעולה הפוגענית פחות. אולם הסמכות הבלעדית נתונה לשר הפנים, בהיוועצות עם שר הבריאות. העותר לא תקף את ההחלטה בצורה הנכונה. אך ניתן לתקוף את ההחלטה מכוח חובת ההגינות, והנאמנות לפעול לטובת הציבור. אם ניתן לבחור במסלול שפגיעתו פחותה (עיקרון המידתיות) פס"ד קונטרם,  הרי שנפעל בו מכוח חובת הנאמנות. 
סמכויות מקבילות חופפות זה כאשר לאותה רשות יש שני מסלולים והיא יכולה לבחור ואז יש פסיקה ישנה יותר שאומרת שזה בחירה של הרשות פס"ד פילצר. גישה חדשה יותר פס"ד קונטקטס מינסן – היא צריכה להפעיל את עיקרון המידיות אם יש מסלול שפוגע פחות בפרט יש להעדיף אותו, מכוח חובת הגינות ונאמנות  בין הרשות לאדם ששלח אותה . האם לשר יש את שני המסלולים ? , הטענות אלו מספיקות בכדי לדחות את טענת הנאשם כיון שפה רשות אחת יש לה רק סמכות אחת ו2 סמכויות שקשורות לשני רשויות .שלא מתאים לפסיקה שעליה הסתמך הנאשם. 
4.	טענת הנאשם לפיה אין די בפרסום צו הפיקוח באתר המשרד. (6 נק')
לעניין הפרסום, נדרש לשאלה משפטית מהי הוראה שנתן שר הפנים בעניין הרישוי שנקראת "צו", האם היא תקנה בת פועל תחיקתי או הנחייה מנהלית הפחותה ברמה? 
הנפקות תהיה שאלת היקף והחמרה בדרישה לפרסם את ההוראה. ראשית, יש לבדוק האם מדובר בתקנה בת פועל תחיקתי לפי ס' 1 לפקודת הפרשנות "תקנה" על ההוראה חייבים להתקיים שני יסודות:  
1.	ניתנה מאת כל רשות- במקרה דנן מדובר ברשות.
2.	הוראה שניתנה מכוח חוק – אכן הייתה הסמכה לשר להוציא את הצו. 
פס"ד אלכסנדרוביץ: מבחנים: יש גם לבדוק האם מדובר בנורמה, כלומר משנה את המשפט מהקובל במדינה. בעינינו כלל זה חל כיוון שכל מי שירצה לעסוק במכירה של חומרים נרקוטיים יצטרך רישוי. שנית, דרישה שההוראה תפנה לציבור בלתי מסוים. בעינינו אכן כך, משום שכל אזרח שירצה לעסוק בעיסוק זה יצטרך לעמוד בתנאיי הרישוי. 
מבחן עזר נוסף, "מעורבות גופים שלטוניים מובהקים" (ודעת הכנסת), פס"ד הבורסה לניירת ערך. אין כאן פיקוח על הצו ע"י ועדה של הכנסת, אך מדובר רק בעניין עזר. 
על פניו נראה כי מדובר בתקנה בת פועל תחיקתי לעניין הצו בלבד ולא הנחייה מנהלית. לפיכך נשאלת השאלת האם די היה בפרסום התקנה באתר האינטרנט בלבד? 
מכוח ס' 17 לפקודת הפרשנות, ופס"ד הבורסה, קיימת חובת פרסום לגבי תקנות ברשומות. משכך אתר האינטרנט כלל לא מספיק, התקנה תכנס לתוקף רק בעת פרסומן ברשומות.  
5.	טענת הנאשם לפיה העבירה המנויה בסעיף 3 לצו הפיקוח נגועה בחוסר סמכות. (6 נק').
הצו יוצר בס' הנ"ל, עבירה עונשית, שככל הנראה יוצרת הסדר ראשוני. עיקרון החוקתיות – רשות לא יכולה לעשות שום דבר אם אין לה הסמכה במפורש או במשתמע מהחוק. עיקרון החוקיות יוצר חריג במצב בו מדובר בפגיעה בזכויות אדם או בפגיעה בזכות חוקתית. במקרה דנן, הסנקציה העונשית היא מאסר, כלומר שלילת חירות, חופש התנועה, פגיעה בזכות לשם הטוב, ולכן מדובר בפגיעה שנדרשת הסמכה מפורשת בחוק המסמיך. בעיינינו לא קיימת הסמכה מפורשת. פס"ד ירדור יצר חריג לפיו גם אם לשון החוק לא מסמיכה במפורש, ניתן לפגוע בזכות יסוד כאשר מדובר על הגנה על זכויות יסוד הבלתי כתובים של השיטה. מנגד בפס"ד דבורין קבע שהגנה על זכויות יסוד אחרות יכולות להצדיק פגיעה גם בזכויות מוגנות. בעינינו, יש לשמור על חיי האדם, ולכן סנקציה פלילית בדמות מאסר הינה ראויה. גם אם עקרון החוקיות מתקיים, ואפילו אם בזכות החריג יתכן שהתקנה יוצרת הסדר ראשוני, ואז יהיה צורך לסתור את החזקה של כלל ההסדרים הראשוניים, לפיו המחוקק בחוק רישוי עסקים, התכוון לאפשר לשר הפנים ליצור הסדר ראשוני בדמות התקנת תקנה שהינה סנקציה פלילית. לדעתי היות ומדובר בסנקציה פלילית יתכן שהתקנה לא הייתה צריכה ליצור הוראה פוזיטיבית חדשה, אלא להפנות לסעיף רלוונטי בחוק העונשין. אבל ספק אם זה מספיק לעניין הסדר ראשוני כה מובהק.
ההסמכה בחוק מקנה לשר הפנים את הסמכות לקבוע שעסק טעון רישוי. אך לא את הסנקציה למי שאין לו רישיון. העבירה המנויה בחוק הינה כאשר מתבצעת מכירה של חומרים נרקוטים, גוררת אחריה שלילת רישיון. ואילו הוספת סנקציה פלילית בצו חורגת מסמכות בהיותה הסדר ראשוני. 
6.	טענת הנאשם לפיה מכיוון שטרם נקבעו כללים לקיום בדיקות המעבדה לאיתור חומרים המסכנים את בריאות הציבור כנדרש בחוק, לא ניתן להפעיל את צו הפיקוח. (5 נק') הסמכות להתקין תקנות. 
השאלה העולה היא, האם אי אפשר להפעיל את חוק רישוי עסקים מבלי לקבוע בהוראות איך יוגדרו חומרים נרקוטיים? 
הצו אכן מגדיר מהו חומר נרקוטי, אך קובע רק שמדובר בהשפעה ממכרת על אדם. לא ידוע מהם אמות המידה לקביעת התמכרות. השאלה המשפטית היא, האם ישנה פגיעה בחובת השקיפות? מדובר בתקנה שהאזרח לא יודע האם יוכל למכור חומר מסוים שמעוגן בחוק, כלומר לא ידוע האם עומד בתנאי הצו, יתכן שבמקרה שלנו זכות הציבור לדעת, נפגעת בעקבות העדר שקיפות למסוימות המוצר. כאשר קיימת פגיעה הזכות זו, מבחינה משפטית חזקת התקינות היא של המינהל ויתכן שלא ניתן יהיה להפעיל את הצו בהעדר סמכות. 
מאידך, אי הצבת כללים פוגעת בזכות הטיעון, קרי הציבור לא יוכל להתגונן, לא מבחינה פורמאלית, אלא מבחינה מהותית, טכנית. 
כשנפגעת חזקת תקינות מנהלית, מתהפך נטל ההוכחה על הרשות המנהלית. 
בנוסף, מתעוררת בעיית סמכות בשל בהעדר פירוט בהפעלת הצו, מכוח כללי הצדק הטבעי.
מכיוון שטרם נקבעו כללים לבדיקת מעבדה ככתוב בחוק, נראה כי לא יהיה ניתן לקיים את צו הפיקוח,(להוסיף חובת\רשות להתקין תקנות). בענייניו התקנת תקנות נרשמה בלשון חובה, תכלית החוק אומרת שיש להסדיר ולקבוע בתקנות מפורשות את הקריטריונים למתן רישוי או שלילתו, מכיוון שמדבור בפגיעה בח"י:חופש העיסוק, כאמור פגיעה בח"י חייבת להיעשות במפורש. 
במקרה דנן, ישנם על כף המאזניים מחד פגיעה בח"י: חופש העיסוק, ומאידך פגיעה בבריאות האדם. כאשר באים לאזן בין חופש העיסוק ולבריאות הציבור, עדיפה בריאות הציבור. לפיכך, העדר הגדרה מפורטת של חומר נרקוטי עדיין תגשים את תכלית החוק. כאמור החוק יוכל לפעול גם בהעדר תקנות. פס"ד האדריכלים, ברבי.  
7.	טענת הנאשם לפיה צו הפיקוח נגוע בשיקול דעת לקוי שכן גם קפה הוא חומר ממכר. ומנגד טענת המדינה, לפיה אף אם צודק הנאשם בטענתו אין בכך להביא לפסילת הצו שכן הפגם ניתן לריפוי על-ידי בית המשפט בעצמו. (6 נק') עמ' 10 בסיכום ראשי
העניין המשפטי, הוא האם הפעילה הרשות שק"ד מתאים, כדין כאשר בחרה להתנות מכירת חומרים נרקוטיים ברישיון עסק? (בג"ץ רומאו).
ראשית, היה על שר הפנים לבצע מיון של השיקול בכדי להגיע להחלטה נכונה. מיון לא נכון או מעורבות גורמים חיצוניים, יוביל לתוצאה שמדובר בשיקול בחוסר סבירות. 
היה על שר הפנים להבחין בין שיקול ראשי למשני. השיקולים לעניין משרד הפנים לפי ס' 1 (א)(5) לחוק רישוי עסקים, המטרה להבטיח את בריאות הציבור. כעת עולה השאלה מדוע הרשות בחרה להשתמש במונח "חומרים נרקוטיים" כאינדיקציה לסגירת עסק, ולא כללה בתוכה חומר מסוג קפה. שני החומרים ממכרים לדעת העותר, לפיכך צו הפיקוח לוקה בפגם שלא ניתן לרפא. 
כשהחלטה מסוימת היא בלתי סבירה באופן קיצוני לא ניתן לרפא את הפגם, אלא אם כן משיקולים של בטלות יחסית. כאשר מדובר בתקנה\נורמה פלילית שאי אפשר לבטל, השאלה הנשאלת האם ניתן לפסול? המדינה תטען כי תמיד ניתן לפרש נורמה, ביהמ"ש יכול להגיד שהכוונה רק לחומרים ממכרים המסכנים את בריאותו של אדם. הפרשנות יכולה לצמצם את תכולתו של הצו, בכדי לא לפסול אותו על הסף. 
מאזן הזכויות, ראה לעיל שאלה מס' 6 דיון בנושא. 
אי סבירות חוקתית- אם ביהמ"ש ייעתר לבקשת הנאשם, קרי, לדרוש רישיון עסק גם מכל מי שמוכר מוצרי קפה, ייווצר מצב של אי סבירות חוקתית, שכן יינתן משקל חסר לזכות החוקתית בכך שיאפשרו פגיעה חמורה מידי לחופש העיסוק. 
8.	טענת הנאשם לפיה אין בחוק סמכות להתנות את רישיון העסק בתנאים. (4 נק').
כאשר אין בחוק הסמכה להתנות את מתן הרישיון בתנאים, נבדוק האם מדובר בסמכות עזר של השר? מכוח ס' 17ב ובג"ץ אדם טבע ודין, אכן הסמכות תחשב כסמכות עזר. שכן היתר רישוי עסקים המותנה באיסור למכירת חומרים מסוכנים יכול להוות פגיעה בזכות יסוד, חופש העיסוק, לפיה על הפגיעה להיות במפורשת ולא משתמעת מסמכות עזר. בבג"ץ לם נקבע חריג, יתכן כי בלי הנחיות כיצד להגדיר איך יינתן הרישיון, ירוקן את הצו\חוק מתוכן ולא תהיה ניתן להפעילו. שאז תהא חובה לקבוע את ההנחיות בצו.  
עיקרון החוקיות דורש כי תהא הסמכה במפורש או במשתמע, בעניינו ישנה הסמכה במשתמע מכיוון שאם ניתן לרשות ליתן רישיון ישנה אפשרות להתנאות על תנאי הרישיון. מנגד כאשר מדובר בזכות חוקתית ההסכמה צריכה להיות מפורשת . 
9.	טענת הנאשם לפיה אין סמכות לשר הפנים לבטל את רשיון העסק שניתן לו. (8 נק') 
השאלה היא האם מדובר בסמכות בתחום שיפוטי של השר?
מכוח ס' 5(1)(2) לחוק רישוי עסקים, אם הפיצוצייה מצויה בתחום רשות מקומית, אזי הסמכות לבטל רישיון נתונה לראש הרשות המקומית. מחוץ לרשות- לשר הפנים + מי שהסמיכו לכך. ביחסים בין נאצל ומאציל – הנאצל לעולם לא יוצא מהתמונה, זוהי סמכות מקבילה. לכן לשר הפנים נתונה הסמכות להתערב. אם המקרקעין של הפיצוצייה מצויים בתחום של הרשות, תיאורטית שר הפנים עדיין יוכל להפעיל סמכות מכוח נטילה מתאגיד סטטוטורי, ס' 34 לח"י:הממשלה. בתנאי שהשר ממונה על ביצועו של החוק, בעל הסמכות הניטלת צריך להיות מוגדר "עובד מדינה", (שלא מתקיים בעניינינו), ואם אין כוונה אחרת משתמעת מן החוק. עמוד 29 מחשבות.  
10.	טענת הנאשם לפיה מכתב הביטול ששלח שר הפנים אינו מפורט דיו, מה שמהווה עילה להכריז עליו כחסר תוקף מבחינה משפטית. (5 נק') 
חובת ההנמקה קובעת כי הרשות צריכה לאפשר ביקורת שיפוטית על ההחלטה שלה, ולכן עליה לפרסם את התשתית העובדתית והבסיס המשפטי. בעינינו גם אם קיים חסר בהנמקה נטל ההוכחה עובר לרשות ולא מבטל את ההחלטה, אך פוסל את חזקה התקינות. במקרה דנא, נראה כי המכתב מספיק מפורט ומנומק, אך חסרים ממצאי המעבדה. חסר בהנמקה לא פוסל את ההחלטה אוטומטית. את ממצאי המעבדה ניתן לדרוש מן הרשות, מכוח זכות העיון. לעניין הנאשם עצמו נראה את המכתב נשלח עם פגם, וביהמ"ש יוכל לבטלו. 
11.	טענת הנאשם לפיה, על אף פניותיו, טרם קיבל לידיו את תוצאות בדיקת המעבדה בנוגע ל"משקה פופאי", וכי לא נתנה לו הזדמנות לבדוק את המשקה במעבדה מטעמו בטרם ההחלטה לבטל את רשיון העסק שלו. (6 נק')  
הסוגיות המתעוררות בעניין זה, הן פגיעה בכללי הצדק הטבעי של זכות העיון, הפרה של זכות הטיעון\שימוע: 
לעניין חובת גילוי מידע מהותי בעניינו לפי השופט זמיר, הרשות מבקשת לאשררו את הרישיון ולכן חלה על  הכחשות חובת גילוי מידע מהותי. בדיקות המעבדה לעניין החומרים שמשווקים (נרקוטיים\או לא). הפרה של חובה זו, צריכה להיבחן במאזן בין הסתמכות הנאשם לבין טובת הציבור. 
זכות העיון האם היא כוללת גם את הזכות לעיין בתוצאות המעבדה?
חייבת לבדוק לתת לך לבדוק באופן עצמאי את הדברים. כשהכול עומד על בדיקת מעבדה אם רוצים לאפשר לאדם להתגונן על ההחלטה יש לבדוק את העניין מטעמו.  רשות היא נאמן של הציבור ממצאי המעבדה הם לטובת הציבור, אפשר להעלות טענה של חיסיון אך אין על מה , כללי הצדק הטבעי. 
בחוק חופש המידע, מעוגנת זכותו שלאזרח לקבלת מידע מהרשות, המידע אותו ניתן לקבל הוא בעל אופי ציבורי אף אם למבקש אין בו עניין אישי. 
12.	טענת הנאשם לפיה בידיו חוות-דעת המוכיחה כי "משקה פופאי" אינו חומר בעל השפעה ממכרת ואינו מסוכן לבריאות הציבור. (3 נק') 
סתירות בחו"ד, כל עוד אין ניגוד עניינים – ביהמ"ש בד"כ לא יקבל וחו"ד של מומחים אחרים. 
הלכת נון- עמוד 92 סינר, עמוד 81 דורין. 
במצב הנוכחי יש שני מומחים כאשר אחד מהם מטעם הרשות בעוד השני מטעם הנאשם. במצב כזה, כאשר המומחה של הרשות עומד בכל הדרישות, איננו מצוי בניגוד עניינים לרשות יש את הזכות להסתמך רק על חו"ד של המומחה, וביהמ"ש בד"כ לא יקבל חו"ד של מומחים אחרים. כל עובדה צריכה להסתמך על תשתית עובדתית. 

13.	טענת המדינה לפיה העברת התפקיד ל"דני מעבדות בע"מ" מנוגדת להוראה (1) בהוראות שר הפנים, כך שרשיון העסק ניתן שלא כדין. ומנגד, טענת הנאשם לפיה הוראת שר הפנים מנוגדת לחוק, ולא פורסמה כנדרש. (8 נק') 
החוק מתיר במפורש הטלת סמכות, מי שר הפנים הסמיכו לכך , החוק מתיר במפורש אצילה. האם יכולה לבוא הוראה של שר הפנים שלא להעביר את התפקיד לאחר. אם זאת היתה תקנה היא נוגדת את החוק, אך אם זאת הנחיה ניתן לסתות ממנה, הוראה שר הפנים לא אמורה לחול על סמכות הרישוי שלו כי ניתן להאציל. ואם זאת הנחיה שניתן לסתות ממנה זה לא בהכרח סותר את החוק שמאפשר אצילת סמכות, זה אפשרי אך כמה שפחות. הנחיה – ניתן לסתות . במקרה זה  מדובר בסטייה מהנחיות, והנחיה לא יכולה לסתור חוק, זוהי פגיעה בעקרון החיקיות. אם הסטייה מההנחיה היא מהליבה או פריפריה? חשוב לברר האם השימוש 
ב"דני מעבדות" זה הסתייעות או אצילה. מצד אחד דני מעבדות, זה טכני, בודק ונותן תוצאות, אך לפי התנאים ברישיון הקביעה של "דני מעבדות" הופכת את ההחלטה למוחלטת ללא שיקול דעת של הרשות. אם זאת אצילת סמכות, זוהי הליבה של ההנחיות, ולכן לא ניתן להעביר את התקפיד לאחר, וזוהי סטייה שיכולה להיות ניכרת. אם זה הסתייעות זה מיקור חוץ, ואם זה אצילה זה הפרטה ויכולה להיות בעיה. ואז המבחנים להבחנה בין הסתייעות לאצילה, פס"ד פיליפוביץ', היקף התפקיד שמועבר לגורם הזר, אופי התפקיד המועבר, האם הגורם הזר הוא מנגנון ביצוע או גם קובע הסדרים ראשוניים, האם אפשרי פיקוח מראש במתן הנחיות או רק בדיעבד. 
אם מדובר בהסתייעות חזקה שהיא מותרת. 
אם מדובר באצילה – חזקה שהיא אסורה. 
14.	טענת המדינה לפיה "דני מעבדות בע"מ" פעלה מלכתחילה בחוסר סמכות כך שחלקה במתן רישוי העסק הופך אותו לבטל מעיקרו. ומנגד, טענת הנאשם לפיה אין זה ראוי שהמדינה תטען תטענה כזו בהליך פלילי, כך שאף אם יש בה צדק אין לקבלה. (8 נק')  

יש לבחון האם מדובר במיקור חוץ או הפרטה, מיקור חוץ החזקה שהיא מותרת. אא"כ החזקה נסתרת. במידה ומדובר בהפרטה קרי, אצילת סמכות לגורם פרטי במקרה דנא, "דני מעבדות בע"מ", לעניין ההפרטה, ישנן שתי גישות: 
גישה א' – שופט שמגר בפס"ד הנפלינג, ופס"ד זיק דינור, הגישה אומרת שהפרטה אסורה אא"כ המחוקק התיר במפורש להפריט. (הפרטת בתי-הכלא). 
גישה ב'- שופט ברק, פס"ד פיליפביץ, השופט דורנר פס"ד תנו לחיות לחיות, חזקה מוגברת נגד הפרטה, ניתן להתירה במשתמע מהחוק שמעניק את הסמכות שרוצים להפריט בנסיבות מיוחדות בלבד.
 
15.	טענת הנאשם לפיה שר הפנים הפעיל שיקול דעת פגום ולא מאוזן בעניינו, וכי על בית המשפט להתערב בהחלטה זו. זאת ועוד, מציין הנאשם כי מצא את גיליון ההרשעות הפלילי שלו בתיק הרשות בעניינו. ומנגד, טענת המדינה לפיה השר לא שקל את עברו הפלילי של הנאשם. (8 נק')

עמוד 122, 235, מחשבות. משוא פנים וניגוד עניינים
טענת הנאשם לפיה שר הפנים הפעיל שק"ד שגוי, שכן הוצגו בתשתית העובדתית ראיות שלא קשורות לעניין.
התשתית העובדתית הכילה שיקולים זרים. ישנם מצבים בהם הרשאות קודמות יכולות להיות רלונטיות, בעניינו כאשר מדובר בסמי פיצוציות יתכן כי נמצא רלוונטיות באם נדע כי לבעל הפיצוציות ישנם הרשאות בעניין החזקה\סחר של סמים. 
הרשות תטען כי לא לקחה בשיקוליה את עברו הפלילי של הנאשם, אך יתכן כי העובדה שגיליון ההרשאות מצוי בידי הרשות, נעביר אליה את נ טל ההוכחה. 
יש לציין כי גם אם מותר לשקול את אותם שיקולים זרים, יש ליתן לשיקולים הנ"ל משקל נמוך. עבר פלילי יכול להיות בנסיבות מסוימות שיקול רלוונטי. הרשות תטען שהיא לא שקלה את עברו הפלילי ולכן ויתכן ונטל ההוכחה עובר אליה. 

16.	טענת המדינה לפיה אף אם צודק הנאשם בטענותיו לצורך ההליך הפלילי יש לראותו כמי שאינו מחזיק ברשיון עסק כדין. (זה לא רלוונטי) בהמשך לטענה זו, מציינת המדינה, כי פנייתו של הנאשם לבג"צ אינה מועילה שכן בג"צ חסר סמכות בנושא, במיוחד כשהעתירה מכוונת כלפי מעבדה פרטית. (12 נק')   
 האם לבג"צ יש סמכות שיפוט כלפי מעבדה פרטית? הסתייעות ומיקור חוץ, לא הופכת את המעבדה למקור שלטון. לפיכך, אין לטעון נגד המעבדה בבג"ץ אלא רק בביהמ"ש אזרחי.
 עליו ללכת לביהמ"ש רגיל או רשות הרישוי שמפעילה מעבדה שפועלת בדרך קלוקלת. ואז ניתן לעתור נגדה בבגץ. 
מבחן הסבירות – הגדרת עסקים טעוני רשיון בצו.